БАЗИРАНО НА ИСТИНИТОМ ДОГАЂАЈУ
Артем, реци мами да ћу доћи да је видим…
... за око две недеље.
Па… Сада сам нешто, никакав.
Добро.
Идем Лењинград, свакако. Побринућу се за неке ствари пре него почне настава.
Изгледаш некако посрано? Неки проблеми на факултету?
Не. Тамо је уобичајено. Обичне препирке.
- Али... - Кући, како је? Сви су здрави? - Ах, хвала Богу, хвала Богу…
Сада верујеш и у Бога?
Ох види, ено слатке веренице.
Хеј слушај, како ти је Славик? Не видех је дуго времена.
Задњи пут када сам дошао у посету, баш је био отишао у туристички камп.
Славик мене мучи. Знаш, Миша, деца су сада другачија, а ја их не разумем.
Ми смо све сами, својим знојем, а они би све на готово. Све је за њега...
... а још нас и не поштује. Презире нас, чак.
Терао сам га на факултет, да га спасем од Афгханистана. А он студира? Овако...
Само се вуче по журкама. Јеси ли чуо ту музику? Некакви 'подземни' концерти.
Проклети 'Рок'… Сваки дан очекујем да ме позову из милиције.
Ево, види.
Његова новија фотографија.
Види га…
Ја цео живот радим исправно…
... и испоставило се да никоме то не треба. Нисам потребан, а још нисам матор.
Осећам да нешто губим за увек, а шта је то, не схаватам.
Како је умро Андропов, сви су постали нервозни... на нашој катедри...
... катедри за научни комунизам, на историји, а студенти, да не говорим.
- Здраво стриче Артем. - Ох, здраво Лиза. Дуго те не видех. Два месеца је прошло.
- Да. Остаћеш дуже? - Не, ускоро идем. Хоћу да ти посетим баку.
- А, како ми је брат Славик? - Виси по журкама.
Супер!
- Ово Валериј, мој пријатељ. - Валериј Буадзе. Пола грузијац, ал' никада није био у Грузији.
Казаков Артем Николаевич, из Лењинграда.
Па, добро тата, попићемо чај у кухињи. Морам да устанем рано и још да се запакујем.
- Јел' се стварно верила? - Ма дај, само сам се зезао.
Али, мислим да јој се свиђа. Знаш, добар је момак.
Није неки мамлаз. Сваке године оде да ради негде на север…
... и врати се са добрим новцем.
Ја сам пуковник, да? Регрутни официр. А он заради 3 пута више од мене.
Клинац, а има своја кола. Није к'о твој мали.
- Али, знаш шта, није тако једноставно, Артем. - Онда, он није студент? - Није.
- А што није у армији? - Није одавде. Живи у кући неке старице. Каже да ми је баба…
Па, помажем му, ту и тамо.
Знаш шта се дешава сада у Афганистану.
Током овог нашег ангажмана, у задње време, 26 ковчега је стигло. Артем, 26!
"Товар 200" то зову.
А види шта се дешава у земљи!
Буди пажљив, Михаил…
_________________ " Т О В А Р 2 0 0 "
- Ко је твој стриц? - Главни на катедри научног атеизма на лењинградском универзитету.
- Помогао ми је да се упишем прошле године. - Па онда, идемо ли у дискотеку?
Рекох ти да хоћу да се наспавам. Треба и да се пакујем.
Сам си рекао, што пре кренемо, пре ћемо стићи. Ти како хоћеш, ја не могу.
Само да се промувамо.
- Валера, не! - Како 'оћеш.
Боље би било да се наспаваш. Треба да возиш. Пут је дуг, а рекао си да је пут лош.
Не брини за мене. Виђао сам и горе путеве.
- Хвала ти за помоћ Лизи. - Ма дај, Лиза је паметница. Уписала би се и без мене.
- Где тако раздрагано иде ујутру? - У Јару. Њена другарица, са факултета, има тамо дачу.
Хоће да иду на пливање и беру печурке. То је у реду, добра су деца. Иду на само пар данас.
- Могу да је покупим на повратку у Лењинград. - Није нека размажена. Може и аутобусом.
У реду. Зваћу те када се вратим од маме.
Хвала ти за храну, то је сада овде баш проблем.
- Јел' остало за маму? - Да, имам две пуне торбе.
Жао ми је што идеш.
Проклетство...
Проклет да си!
Дош'о си, Валериј? - Дошао. - А где је Лиза? - Лиза? Она…
Хоће раније да легне. Путујемо сутра рано ујутру.
Не препознајеш ме, или шта? Ја сам Анђелика, Лизина другарица.
- У моју дачу сутра идемо. - Наравно, препознајем те.
- Хоћеш ли да играмо? - Наравно. Само тренутак, враћам се. - Добро. - Буди ту.
Здраво.
Добро вече. Опростите, ви сте власник?
Извините што узнемиравам. Пошао сам у Лењинск, и покварила ми се кола.
Стопирао сам, али нико не стаје.
Видео сам вашу кућу и помислио, можда се неко разуме у кола.
Хвала.
Здраво. Ви сте власник?
Добро оружје. "Симпсон". И ја сам ловац. Имам дедин "Симпсон".
- Вотка? - Шта?
Видите, идем за Лењинск…
... а кола ми стала. Нико ми није стао, и помисло сам да ми можете помоћи.
- Са пута сам видо светло. - Тоња! Седите. - Хвала.
Тоња!
Здраво.
Сунка, где је? - Купао се. - Зови га. И дај нешто да се једе.
Колико да чекам?!
- Одакле сте? - Из Лењинграда. Идем мајци, у Лењинск.
- Као се зовете? - Казаков Артем Николаевич.
Ми не користимо средње име. Ја сам Алексеј.
Сачекајте, можда нешто и смислим.
- Инжењер? - Не. Професор сам научног атеизма, на универзитету.
- Сунка! - А? - 'Ајде... Газда те зове.
Стижем.
Шта је старије, материја или свест? Филозофија Маркса и Лењина пориче Бога...
... као идеју базирану на не могућности поимања света у људском…
Не, човече. Једноставно ми кажи: Има ли Бога, или не?
То сам управо и покушао да вам објасним...
- Звао си, газда? - Донеси нешто из купатила…
... док ја овде са професором нешто разјасним. - У реду, газда.
- Па, 'ајде, 'ајде, професоре... - Газда тражи… из купати… - Купац?
Није. То, тај, професор…
Чујеш, Тон’? Овај овде професор тврди да нема Бога.
- Значи, Бога нема? - Нема.
- Шта је ово? - Супа од печурки.
- Па, шта онда постоји? - Постоји кретање материје које нам је дато у форми утисака.
- А душа? Има ли душе? - Не, Алексеј, ни душе нема.
Шта са мојим колима, молим те?
Ево.
Знаш шта, Артем? Бога, нема. Душе, нема.
Има уверења и материје.
А одакле све ово долази?
- Из уверења, да није? - Алексеј, чему ово. Ту је и Дарвинова теорија, и у школи се учи.
Хоћеш да верујем да, чим је мајмун ухватио штап, развио и абстрактно мишљење?
- 'Ајде, пиј. - Не, не могу, хвала. Морао бих већ да кренем. - Чиме?
- У реду, идем... - Чекај. Дошао си ми и не одбијај гостопримство.
Отворио сам ти душу, премда је ти немаш.
Е, то је наш обичај, професоре.
Супу, супу једи. Тонка је прави укусну. Имаш и домаћи краставац.
Сун’, кад завршиш... иди до рофесорових кола. Види шта је.
И значи, Артем, тамо ничег нема?
Видите, Алексеј, ја сам гностик. Верујем у препознатљивост света, а не у натприродно.
Па, хоће ли бити?
Свећице... треба да се очисте… и карбуратор.
Дај ми крпу
Крпу...
- Дуго ће да траје? - Пола сата, сат...
- Ти си Кинез? - Не, Вијетнамац.
А зашто те зову Сунка?
Суан-Ван-Хеј сам...
То, на руском ти дође… Сунка.
Радио сам у великој фабрици.
Тамо у Лењинску. Онда су ме довели овде. Да сипам вотку, и радим у башти.
Свиђа ми се овде. Волим баште.
Одох ја у кућу. Хладно је овде.
Ево.
- Значи, комуниста си? - Да. Члан сам КПСС-а. - Не буди поносан!
Од вас комуниста долази сво зло.
- Вашом партијом и Лењином хоћете Бога да замените. - Па... - Ево вам!
Бога нема, значи све је дозвољено, схваташ?
Милионе можете да убијате.
А ја, када сам убио… убио типа случајно, у тучи...
... променио сам се, јер сам знао да сам крив.
А могли су и друге да оптуже... А мени, 10 год. строгог затвора.
И нисам могао да се жалим.
Савест ми није допуштала. Бог није дао да се извучем са тим.
А ви Бога хоћете да укинете, и науку у помоћ зовете.
А знате ли, Алексеј, да се морални стандарди руководе материјалним и економским односом...
... такво показивање морала, осећаја дужности, савести…
... постојали су и код примитивних људи, много пре појаве Хришћанства.
Полу-инстиктивни осећај проузрокован обавезом да се очува 'табу'...
... и узгред, '10 Заповести из Старог Завета…
... изворно постоје много пре него када су записани. - Тако је!
Бог нам је дао 'Заповести'. Одувек су постојале, они су их само записали.
И немој ти мени те умне речи. 'Табу'...
И ја читам књиге.
Е то је препев... не срање у клубу.
'То је то'...
... готово.
- Валериј, касно је. - Знам место, није далеко. Има добро пиће. Боље је него у продавници.
- Валериј, доста је било. Морамо рано да устанемо. - Стварно је близу.
'Ајмо сад, тамо неће моћи.
Пребацићу те до куће, онда. Фино и брзо.
'Град Сунца' је насјајнији пример утопије.
Кампанела је без размишљања шта значи, тим путем кренуо први.
- То је сан генерисан у свести класе. - А твоја свест није класна, а?
Видиш какву кобасицу у грлу имаш? Још такву нисам видео.
Причаш срања. Квариш душу деце, да имају у грлу такву кобасицу.
Мораш да шириш комунизам, према плану твоје партије.
Теби 'Град Сунца' не треба, али мени је потребан! Ја ћу га изградити!
Али не у вашем срамном Совјету, већ овде, на овој земљи!
Све ће ту да буде другачије! Тонка ће ми ту родити децу!
Људи ће долазите, и то неће од вас лешинара зависити…
Готово, газда.
Мотор… ради.
Али... не стигне до Лењинска. Можда не стигнеш...
- Не чекам више ни часа. - Карбуратор треба очистити.
- Треба га репарирати. - Хвала ти, Суан-Ван-Хеј... Хвала!
- Рече, близу је? - Скоро смо ту.
Остани ту, на тренутак.
Здраво, газда! Имаш цирку? Лепо ти живиш! Посао расте?
Реци Сунки да ми донесе боцу. Треба ми још мало.
Тоња!
Реци Сунки да донесе боцу.
- Купац је... - Па, како твој 'Град Сунца'? Развија се, а?
- Хеј, гњидо градска! Исмеваш ме то?! - Хладно, хладно, Алексеј… Зезам се само.
Мама...!
Лова је ортак... главно.
Имаш лову, имаш и… рибу.
Доста вам је било.
Чуј, Тоња, донесите мало клопе. Ваша клопа је сјајна.
А ти, Сунка, донеси још једну, али чисту. Зар нисмо ортаци, а?
Плаћам дупло.
Живео сам у Ненету, на Белом Мору. Пецање лососа... Тамо сви пију чисте душе.
И деца пију. А знаш ли како тамо пију с' душом?
Валериј...
Вика! Придружи се. Сунка, дај чашу... - Валериј, 'ајдемо.
Да, одмах... да завршим.
Види како се душом пије.
Тамо… Тамо ако немаш душу, крај... Смрзнеш се до смрти.
Где ће такав да вози?
Дођи овамо.
А у Ненету носе 'кухљанке' и 'трубасе'… а 'трубаса' крије душу. И ја имам 'кухљанку'
Свуци га.
Зар…
... не може.. сам?
Баш је велики.
Мој тата је секретар партије.
Притвори ложиште.
- Врело је... - Са оним си дошла? - А-ха.
- Чиме? - Његовим колима.
Возиш ли?
Цмиздрење, не волим.
- Тоња! - Иза пећи се сакри. И без гласа!
Где је она?
- Отишла. - Не лажи, Тоња.
Њу нећеш да добијеш.
- Ти ћеш да ме спречиш? - Тако значи изгледа твој 'Град Сунца'?
У 'Граду Сунца' нема жена, сви су једнаки, а деца заједничка…
- Јеси видео некога? - Кога?
Збрисали опет? Нисам видео.
Идемо...
Излази.
Кад изађеш видећеш купатило, лево. 30 метара од њега је стаја.
Утрчи у стају, врата су отворена. Ту је крава., не плаши се,. Послушна је.
- Затвори врата и сакриј се у ћошак. Тамо је сено, у сено се сакриј… - Тоња!
Када заспу, доћићу по тебе.
- Не дам своју невиност! - Не цмиздри. Невиност! Даћеш је првом који дође. Иди.
Тоња!
То је… газда… то… 'душа' је на измаку.
И сад треба… донесе још.
Закључао си купатило?
Спаваћу у сену.
Дрва за потпалу ми донеси!
Дај кључ од купатила, да оставим оружје.
- Газду у кревет стави, уморан је. - Тежак је...
- Хеј, ти! Где си? - Ко је то? - Антонина. 'Ајде, брзо. Пођи замном
Овде је топлије.
Оази, немој ништа да разбијеш.. Ујутру ћу те пустити.
Тетка, тетка...
Преклињем вас, тетка...
Недам своју невиност.
- Сунка! - А...?
- Откључај купатило. - А? Одмах...
Мој тата је секретар партије.
- Немојте, невина сам! - Шефе, то… не дирајте девојку.
Не смете… шефе...
Скидај се.
Преклињем вас, невина сам.
Клекни на колена.
Мој вереник је добровољац у Афгханистану. Он је баш чврст. Чули сте за 'Каскаде'?
Подигни је.
- Артем? - Пусти ме да спавам на каучу, кола ми се покварила.
Ма, наравно, уђи.
Пијан си бре к'о чеп.
Иди на терасу.
Тамо ти је кауч.
Жена ми дежура ноћас.
Узми ћебе.
Где си се бре тако напио?
Преклињем вас...
... остакле су ми ципеле.
Милиција?
Фарма лево од Каљаева. Тамо је трупло у купатилу.
Преклињем вас, крварим... Чујете ме?
- 'Јутро! - Здраво, стриче Артем.
Нешто се десило?
Дечко се није појавио.
- Што ти ниси на послу? - Недеља је.
Иди тамо доручкуј, Катћа је спремила нешто.
Вратила сам се са дежурства, деца су била до шест, и разбежала се.
Лиса плаче. Њен дечко, знаш...
Баш је збуњујуће. А онда и Анђелика, пријатељица, нестала је.
Ноћас јој је звао отац, секретар партије. Каже: "Отишла је у диско и није се вратила."
- Па шта је? - Ма, ништа...
Кажу да се догодило убиство у Каљаеву.
Па добро, кренућу.
- Који ти је проблем са колима? - Ма, свећице. Купићу друге уз пут. Знам где.
Мама! Мама!
Седи.
Мој тата је секретар регионалног КПСС.
Он ће вас сигурно тражити, и стрељаће вас.
И демобилизација је у септембру. Мој вереник, старији наредник…
... Горбунов, вратиће се из Афгханистана… и осветиће ме.
Он ме воли и све ће урадити за мене.
Преклињем вас, морам у тоалет.
Бре, мама, сваки пут када одем...
... ти опет. - Ах, Журик ми се вратио!
- Пиј. - Шта је то? Нећу. - Пиј.
Спавај.
Преклињем вас…
Тема, боље да нешто поједеш.
- Знаш... Ништа не једеш данима. - Мама, хвала, касније ћу.
- Хало, реците. - Каћа! Овде Артем. - Здраво, Артем. - Јел' Миша кући?
- Још је на послу. - А што толико дуго?
- Опет нека непријатност. 'Товар 200' стиже. - Мама..!
Артем, не могу више да причам. Зови Мишу.
- Када стиже тај товар? - Тек су нас обавестили, друже пуковниче.
Знамо само да ће ИЛ-76 слетети у Лењинск. Старији наредник Горбунов, наш из Волока.
Старији наредник Горбунов…
А знаш ли ти, мајоре Дуев, да је тај старији наредник Горбунов, Коља Горбунов?
Друг из школе моје Лизе. Знао сам га када је био оволики.
Колља је погинуо.
Анђелика, ћерка те гузице Набоева, Кољина вереница, нестала.
Дечко моје ћерке, нестао.
Па шта се ту дешава, реци ми?
- Михаил Николаевичу, ваш брат је на линији, из Лењинска. - Дај ми га.
- Здраво, Микаил. - Да, Артем, реци. Како је мама?
- Добро. Па, хоћеш ли доћи? - Сада не могу. Много проблема имам.
- Па, Лизин дечко, појавио се? - Не. И пријатељица јој је нестала.
А шта се у Каљаеву десило? Док сам ишао мами, место је прекрила милиција.
Ах, мислим да је један мештанин убио је Вијетнамца, свог радника.
Сада је у Лењинску, у истржном одељењу.
Микхаил Николаевичу, регрутни официр из Лењинска, је на линији.
Добро, Артем. Прекидам. Имам позив из централе. Чућемо се.
Да, пуковниче, здраво.
- Узећеш 'Товар 200" прекосутра? - Прекосутра? - Да сахраниш хероја из Афганистана.
- И шта предлажеш да радим? - Помози, контактирај рођаке... - Нема рођаке! Никога!
- Отац му је у лудници и нема ко да га сахрани. Колико имаш ту људи? - Сви су сада на одмору.
- А ја имам двојицу. - Кола превоз… - Ма, јебе ми се за ваш летњи одмор!
Погинуо је за отаџбину! Искористи кловнове из милиције да га довезу!
Смрад! Јебем ти, када ће да се заврши!
Реци нареднику…
... да направи чај. - Разумем, друже пуковниче!
- Држе Набоев, тражимо је. Сви су ангажовани... - Јебе ми се за то!
Рекао сам да је нађеш! Ћерка ми је, разумеш?
Последњи пут видели су је са момком у мајци са натписом СССР у дискотеци.
Није одавде, и нико га не зна. Имем ну је Валериј, али нисмо сигурни.
Ово ти је последња прилика.
Не успеш ли, бићеш вратар.
Разумем.
Ударио ме је! Чује те ли? Не?
- На ком спрату? - А? Не знам.
Оперативна група на задатак!
Стан 87, 4. спрат.
Крећи.
- Шта 'оћете !!? - Немој... - Разваљуј.
Покупите га.
- Јеси ли ти звала? - Ја.
Тамо су.
- Смрадови! - Дижи се. - Сви устајте!
Мој је простор. Слободан дан, проводим са другарима...
... са новцем који сам зарадио! Имам право!
- Устај, рекао сам! - Шта, јебем ти овде радиш, а?
Ко је свиње пустио унутра? Јебите се сви!
Устај!
Напиши: опирање властима.
Носи га у кола.
Шта сте му урадили, педери? Зашто сте га убили, зашто?
Још једна реч, и до смрти ћу те тући.
Одмараш, а?
Жхурик ми се вратио са посла. Он баш много ради.
Има баш тежак посао. Прво ће да вечера, а онда ће ти доћи.
'Оћеш да пијеш?
Могу да ти донесем.
Дакле, нећеш.
Одмори се.
Твоја жена је некако…
Она ме не воли, мама. Имала је момка пре мене. Добровољца.
Правилно, свакој жени треба човек, а ти…
А ја њу волим.
Здраво.
Ускоро ће доћи Коља и убиће вас.
Преклињем вас…
... пустите ме, молим вас.
Никоме нећу рећи.
- Шта 'оћеш? - А шта ти хоћеш?
- Хоћу да ми попушиш курац. - Добро...
- Стани !! - Не ударај у јаја.
Ослободи га се кад' се опорави. Регистроваћемо га као бегунца.
- Јел' то Џержински одељење? - Да. - Овде пуковник Сухина.
Заменик регионалног комесара. Могу ли добити начелника?
- Капетан Журов овде. - Чуј, капетане, ви имате ново гробље у вашем округу.
Имао хероја из Афгханистана да сахранимо. Ми плаћамо све расходе.
Слушај, помози нам, а? Слушај капетане, све је у реду...
... то је старији наредник Горбунов. Он је из региона Нижњи Волока.
Чуј, он нема рођаке. Он је добровољац, херој.
Е, капетане, слушај, све ћемо средити…
Тренутно нема људи. Ни једног осим мене. А имамо још 6 'Товара 200' на том лету.
- Како је име, рече? - Пуковник Сухина. - Не твоје. Товара. - Ах, то...
Горбунов, старији наредник.
- Када је 'товар'? - Прекосутра. 26. августа на нашем аеродрому. Око подне.
- Чуј, платићемо ваш превоз, капетане. - Добро пуковниче. Зови сутра чим сазнаш време.
Ти малецка, од мужа да не бежиш. Он ти је ипак био први.
- Одјеби! - Хоћеш ли питу?
Купусару.
Па, добро.
- Здраво. - Здраво.
- Због пите?
Она ми је жена.
- Дугујеш ми. - Сећам се.
Антонину, не дирај.
Је ли Сунка умро?
Гледај тамо.
Спустите ту за сада.
3-4-8, имате ли папире код вас?
Подигни.
- Али га Алексеј није убио. - Није га убио. - И што не рече да је тамо био још један човек?
- Алексеј ми није дао. - Али зашто? Не разумем.
Он са Алексејем има договор...
... још од затвора.
Није ми рекао.
Био је још један момак, у црвеној мајци са натписом СССР. И девојка са њим.
- Где? - У Каљаеву. Када си отишао.
- А где су они? - Не знам, и они су отишли.
Ако их нађеш, они могу да му буду сведоци.
А, хоћеш ли ти да будеш?
Схватите Антонина, ја сам шеф катедре научног комунизма на лењинградском универзитету.
Члан сам партије. Ако они сазнају за ово, имаћу проблем, разумете.
Казниће ме, или чак и отпустити. Фамилијаран сам човек, и…
... предавања ускоро почињу. Заиста не могу.
- Али, ако вам нешто треба, ја... Лепо рече Алексеј...
"Што нас пре Господ узме..."
"... мање времена имамо за грех"
То, црни! Хеј, хеј...
Добро, идите. Нека на гробљу буду спремни.
Вереник ти је стигао.
Проклети!
Мама, она није као он.
А тако сам се надао.
Она воли свог добровољца.
Тако је признао извршење дела параграфа Е, члана 102…
... криминалног РСФСР, убиства у намери, држављанина Републике Вијетнам...
... Суан-Ван-Хеја и намером да прикрије доказе, што по члану 23 криминалног РСФСР...
... значи да је пресуда смртна казна, без права жалбе. извршиће му се конфискацијецеле имовине.
Изриче се мера да Белов Алексеј Николаевич, одмах буде прбачен на извршење, без жалбе.
Трошкове од 220 рубљи, за ангажовање експерата у процесу…
... биће намирени од осуђеног, уз наклоност државе.
- Ко је то? - Капетан Журов, из 14-те станице милиције, Џерински региона, града Лењинска.
Треба ми друг Набоев. Јуче сам звао.
Уђите друже Журов. Нашли смо писма од Коље Горбунова за Лику, али о Валерију ни реч.
Рекох ли вам друже Набоев, имамо информацију да су Горбунов и Валериј, били пријатељи.
По нама, то је био Валера који је одвео вашу ћерку.
Зато сам хтео да сам прегледам писма. Влатићу их после.
- Наравно, наравно друже капетане. Ања, донеси. - Да, да...
- Хоћете ли је наћи? - Будите уверени.
Да ли би ушли? Моја жена ће спремити чај.
- Хвала, већ је касно, и морам назад у Лењинск. Сутра је понедељак. - Ево...
- Хоћеш ли ићи сутра на катедру? - Не.
Ујуту ћу за Оренбург, да се опоравим.
Шта се десило, Артем? Не личиш на себе после Лењинска.
- Лена, све је у реду. - Шта је било тамо, у Лењинску?
Већ си ме питала.
Имаш ли тамо жену?
- Народе! Отиш'о сам. - Слава, немој касно. Требаш на универзитет рано.
- А с' ким идем да се видим? - Одкуд би знали? Само су рекли да те доведемо.
- Све ће се брзо променити. - Да.
"Драга Лика, ово је моје четврто писмо теби од доласка у камп..."
"... а од тебе још ништа нисам добио."
"Истину, стално смо у покрету, па пошта тешко стиже."
"Прекосутра се пребацујемо у област Кандахара. Много ми недостајеш...
"... али још једна година и видећу те."
"Јуче смо имали 'чишћење' а талибани су нам убили двојицу."
"Гриша и ја спасли смо се чудом, а каплар је рањен у буљу."
"Момци су се смејали, а мени је било жао. Добар је момак."
"Многе је сам спасао. Надам се да ме чекаш."
"Пренеси поздраве свима. Прошло писмо послао сам из Кабула..."
"... али талибани су оборили транспорт. Можда је моје писмо било ту. Молим те, пиши ми."
"Моје очи су жељне твојих писама, али ти ми највише недостајеш. Љуби те твој Коља."
- Шта ти хоћеш? - Је ли капетан Журов кући? - Да. Тамо је, са женом.
Имамо муве.
Тетка! Одвежите ме! Молим вас!
- Опростите, како могу да видим попа? - Отац Василиј доћиће вечерас на службу.
- Опростите, а када је вечерња служба? - За сат. А шта ви хоћете?
Волео бих да знам, која је процедура за крштење.
То није процедура, то је церемонија. Седи тамо, моли се и чекај.
Хеј, како ти је име?
- Славик. - Знамо ли се? - Не.
Моје је име Валера. Видео сам те негде.
Све је могуће. Добра ти је мајца.
Чуј, да звекнемо пиће после концерта. Ја плаћам.
Може.
Ово је право време да се убере новац. Ја сам из Ненетса дошао…
... и имам 10 јеленских рогова, да се нађе за не дај Боже.
А овде има таквих лудака, што плаћају пуно за њих!
Ако будемо партнери, Славик, направићемо два-три пута више!
- Ја нисам одавде, и треба ми партнер са станом у Лењинграду. - Капирам.
<и>БЕШЕ ТО ДРУГЕ ПОЛОВИНЕ 1984.</и>
---- К Р А Ј ---- (Превод: ПОПеску)